Kirjoitus on stilisoimaton versio Ristin Voitto -lehden numerossa 2/15 julkaistusta artikkelista.
Raamattu
puhuu Jeesuksen paluusta. Raamatusta onkin etsitty vastauksia siihen, miten ja
milloin Jeesus palaa takaisin. Suomen helluntaiherätyksessä puhutaan kuitenkin
aiempaa vähemmän Jeesuksen paluusta, sillä 1980-luvun loppu jätti syvän haavan
liikkeen lopun aikojen opetukseen.
Uudessa testamentissa kerrotaan
Jeesuksen tulevan takaisin pian. Vanhassa testamentissa Jeesuksen paluuseen
rinnastetaan ”Herran päivän” tuleminen. Viimeisestä raamatullisista
maininnoista on kuitenkin jo lähes 2000 vuotta, joten moni on miettinyt, palaako
Jeesus takaisin. Herran päivän on selitetty viittaavan erilaisiin Jumalan
tuomioiden toteutumisiin, joten samanlaisia vertauskuvallisia tulkintoja on
sovitettu myös Jeesuksen paluusta kertoviin kohtiin. Apostolien tekojen
kirjoittaja Luukas kuitenkin kertoo Jeesuksen palaavan takaisin samalla tavoin,
kuin opetuslapset näkivät hänen nousevan ylös taivaaseen.[i]
Jeesuksen paluu ennen ja nyt
Varhaiset kristityt odottivat Jeesuksen
palaavan pian ja perustavan maan päälle valtakuntansa. Jeesuksen paluuseen
liittyviin opetuksiin tutustuneet ovat kuitenkin havainneet, että siihen
liittyy nykyisin monen monta näkemystä. Useimmiten erilaisten tulkintojen
synnyn taustalla on se, että Jeesus ei ole tullut kulloisenkin odotuksen ja
opetuksen mukaisesti. Tulkintoja on siis täytynyt muuttaa tai päivittää.
Esimerkki Jeesuksen paluun epäonnistuneesta
opetuksesta löytyy lähihistoriasta. Jeesuksen opetettiin palaavan ennen vuotta
1988, mutta näin ei käynyt. Ajankohta laskettiin lisäämällä Israelin
itsenäistymisvuoteen 1948 raamatullinen sukupolven ikä eli noin 40 vuotta. Laskelmaan
päädyttiin Matteuksen evankeliumin sisältämästä viikunapuu-vertauksesta, joka
tulkittiin siten, että Israelin synnyn näkevä sukupolvi näkee myös Jeesuksen
paluun.[ii]
Tämän lisäksi opetettiin, että Jeesus tulee todennäköisesti ennen vuotta 1988,
koska aikaa on lyhennetty Jumalan valittujen tähden[iii].
Jeesuksen paluu käsitetään monesti
alkuperäisen helluntaisanoman keskipisteeksi ja sitä eniten muovanneena asiana.
Helluntaiherätyksen opillisia tunnusmerkkejä onkin pyhän hengen vuodatuksen
lisäksi voimakas lopunajallinen odotus.[iv]
Suurin osa ennen 90-lukua helluntaiherätyksen tilaisuuksiin säännöllisesti
osallistuneista kuulikin vielä selkeitä ja yksityiskohtaisia opetuksia siitä,
miten ja milloin Jeesus palaa takaisin. Tämä sanoma kärsi 1980-luvun lopulla paikkansapitämättömien
opetusten vuoksi haaksirikon, josta opettajat ja kuulijat eivät ole vieläkään kunnolla
toipuneet.
Nykyisin Suomen helluntaiherätyksen
opetus on yleisluontoisempaa. Vuoden 2001 Talvipäivien yhteydessä julkaistussa
asiakirjassa todetaan, että ”Jeesus Kristus tempaa lupauksensa mukaan
seurakuntansa luokseen, minkä jälkeen hän tulee kuninkaana hallitsemaan koko
maailmaa. Jumala luo uuden taivaan ja uuden maan. Tämä on vanhurskaiden ikuinen
osa”. Tämä ympäripyöreä muotoilu poiki runsaasti tarkennuksia vuonna 2014
julkaistuun Suomen helluntaiseurakuntien uskon pääkohdat -julkaisuun.
Miten ja milloin Jeesus palaa?
Jeesuksen paluuseen uskovan on
luonnollista pohtia miten ja milloin Hän palaa. Raamatun mukaan Jeesus tulee takaisin
pian.[v]
Äskettäin pitämälläni Jeesuksen paluuta käsittelevällä raamattutunnilla pyysin
yleisöä nostamaan kätensä ylös, jos he uskovat Jeesuksen palaavan pian. Suurin
osa käsistä nousi. Tämän jälkeen kysyin, mitä ”pian” ihmisille tarkoittaa. Kysyessäni,
tuleeko Jeesus vuoden sisällä, vain pari kättä nousi. Muutama sen sijaan uskoi
Jeesuksen pikaisen tulemisen tapahtuvan kymmenen vuoden, samoin kuin
viidenkymmenen vuoden sisällä. Jeesuksen tuleminen ”pian” on siis ihmisten
mielessä venyvä käsite, mutta silti lähes jokainen sukupolvi tulkitsee sen
tapahtuvan omana aikanaan.
Seurakunnan ylöstempaamisen
ajankohdasta Uskon pääkohdat –julkaisu esittää kolme erilaista näkemystä. Kaikki
näkemykset sisältävät ajatuksen lopunajallisesta tai suuresta ahdistuksesta,
jota kutsutaan myös vihan tai vaivan ajaksi sekä Jaakobin ahdistukseksi. Ensimmäisen
näkemyksen mukaan Kristus ”tempaa” seurakunnan taivaaseen ennen suurta
ahdistusta. Toisen näkemyksen mukaan seurakunta temmataan taivaaseen vaivan
ajan puolivälissä ennen sen vaikeimpia vaiheita. Kolmannen näkemyksen mukaan
paluu tapahtuu vasta vaivan ajan lopussa.
Kaksi ensimmäistä näkemystä sisältävät
ajatuksen Kristuksen kaksivaiheisesta tulemuksesta. Jeesuksen paluun
ensimmäisessä vaiheessa, tempauksessa, uskovat haettaisiin pois maailmasta,
jossa alkaa jyllätä erityinen Antikristuksen johtama lopun ajan viha. Tämä vihan
aika päättyisi paluun toisessa vaiheessa, näkyvässä tulemuksessa, jossa Kristus
palaa maan päälle ja kukistaa Antikristuksen. Kolmannen, yksivaiheisen
näkemyksen, mukaan Jeesus palaa takaisin vain kerran ja näkyvästi maan päälle.
Tähän näkemykseen ei aina liity paluuta edeltävää erityistä ahdistuksen aikaa.
Kaksivaiheinen paluu
Kaksivaiheisen paluun perusteluina
käytetään raamatunkohtia, joiden mukaan seurakunta ei näyttäisi kokevan suurta
ahdistusta, vaan sen kohteena olisivatkin juutalaiset[vi].
Näkemyksen kannattajat tulkitsevat, että ”tempaukseen” liitetyt kohdat eroavat ”tulemusta”
käsittelevistä niin paljon, että niiden täytyy kuvata eri tapahtumaa[vii].
Tulemus voi näkemyksen kannattajien mielestä tapahtua milloin vain, jopa pian.
Tästä poikkeuksena ovat tulkitsijat, jotka uskovat profetioiden osoittavan sen,
että ennen Jeesuksen paluuta Jerusalemiin rakennetaan uusi Jahven temppeli.
Kaksivaiheisen tulemuksen opetuksen
seurauksena pidetään niin herätystä kuin lähetys- ja evankeliointityön
vilkastumista[viii].
Nämä ovat tietysti hyviä asioita, mutta Vilho Hartosen esitellessä uutta
näkemystä 1940-luvun lopulla se sai osakseen myös arvostelua
helluntaiherätyksessä. Huomiota herätti opetukseen sisältyvä mahdollisuus
päästä taivaaseen ikään kuin takaportin kautta[ix].
Tämä takaportti-ajatusta selittää hyvin
oma, mutta muiden kanssa jaettu, kokemukseni kuullusta opetuksesta. Pikkupoikana
Jeesuksen paluu synnytti minussa pelkoa, sillä en aina ollut varma siitä, että
pääsen paluun ensivaiheessa temmattujen joukossa taivaaseen. Pelkäsin jääväni muiden
”ei-palavien” kristittyjen kanssa Antikristuksen vainoihin. Suunnitelmani oli
piileskellä ja odottaa paluun toista, näkyvää vaihetta, joka lopettaisi vainot.
Kiinni jäädessäni tunnustaisin kuitenkin rohkeasti uskoni Jeesukseen, vaikka se
opetusten mukaisesti johtaisi teloitukseen. Marttyyrius näet takaisi minulle pääsyn
Jumalan valtakuntaan. Tällaisen takaportin mahdollisuutta suositeltiin
kertomaan ystäville ja perheenjäsenille.
Yksivaiheinen paluu
Yksivaiheinen Jeesuksen paluu on
kristikunnan yleisesti jakama näkemys. Suuri osa kristityistä ei ole edes
kuullut kaksivaiheisen paluun näkemyksestä. Yksivaiheisen tulemuksen näkemyksen
edustajat perustelevat kantaansa sillä, että Jeesuksen tulemukseen liittyvissä
teksteissä ”tempaa” ja ”tulee” sanoilla tarkoitetaan lopulta samaa asiaa. Tekstit
ikään kuin täydentävät toisiaan samoin kuin evankeliumit kertoessaan hieman eri
tavoin samoista tapahtumista. Yksivaiheiseen näkemykseen ei aina liity ajatusta
erityisestä lopunajallisesta ahdistuksesta, sillä siinä painotetaan sitä, että
kristittyjä on vainottu koko seurakunnan historian ajan.
Jeesuksen yksivaiheisen tulemuksen
näkemys ei jätä takaporttia taivaaseen liian myöhään havahtuneille. Siihen ei
myöskään kuulu taakse jääneitä kristittyjä, sillä Jeesuksen paluu aloittaa
tuhatvuotisen valtakunnan. Näkemys ei siis muuta mitään kristityn arjessa.
Kukaan meistä ei tiedä tulevaisuuttaan, joten uskovan tulee olla valmis koko
ajan. Raamattua tarkasteltaessa huomataan myös se, että Jeesuksen opetukset
”valvomisesta” eivät ensisijaisesti liity paluun ajankohdan tutkimiseen, vaan oman
jumalasuhteen valvomiseen.
Jeesuksen paluu on moniselitteinen
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiVehvOecwr24bj5kJ4lbgs9hfuLmolCIt6ZLVmikPMdK3XIuDEpzRfV8RjLN_Z7FQcqKxfeB4RkkFyIeG3kh18t3XgCEhtWShyphenhyphenO-fB7kGLkpyo3YYlDmudN2Tzurd5QT7fzcVCEnEovFOg/s1600/alt.png)
Erilaisten näkemysten hämmentämien on tärkeätä
muistaa, että erojen taustalla ovat Raamatun tulkinnalliset seikat. Käytännössä
tämä tarkoittaa sitä, että kristityt ovat tulkinneet samoja raamatunpaikkoja
eri tavoin tai painottaneet joitakin muita enemmän rakentaessaan näkemystä jostain,
mitä kukaan ei ole vielä nähnyt tai kokenut. Tulkinta ja tulkitsijat ovat aina
aikaansa sidottuja. Nykyisin on luontevaa sanoa, että vasta lopussa tiedämme, mikä
näkemys osui oikeaan, vai osuiko mikään. ”Ken elää, se näkee”, sanonta kuvaa
tämän ajan tulkintaa hyvin.
[i] Apt. 1:11
[ii] Matt.
24:32—34; 24:22.
[iii] Lindsey,
65; Nousiainen, 26; 58.
[iv] Mäkilä,
117.
[v] Ilm. 22.
luku
[vi] 1. Tess. 1:10; 5:9 Room.
11:25-27
[vii] 1. Tess 4:16-17; 1. Kor.
15:51-52; Matt. 24:27
[viii] LaHaye,
18.
[ix] Haavisto,
153-155.
Kirjallisuus:
Haavisto, O. 1995 Mitä Johannes näki? Aika Oy.
LaHaye, T. 2002. Ihmiskunnan kohtalon hetket. Aika Oy.
Lindsey, H. 1972. Maa entinen suuri planeetta. Ristin
Voitto.
Nousiainen, Tapio. 1967. Mikä hetki yöstä on? Päivä.
Mäkilä, P. 2010. Helluntailainen - Klassisen
helluntailaisuuden teologinen ihmiskäsitys. Kuva ja Sana.